124 



det tillkommer forskaren granska och ofter deras inre för- 

 vandtskap ordna. Liksom konstnären, så måste ock syste- 

 matikern idealisera naturen eller, om så tillätes säga, om- 

 skapa skapelsen. 



Linnés samtida och närmare efterföljare förbisågo all- 

 deles detta vetenskapens yttersta mål, ehuru Linné yrkar 

 deruppå såsom det mest angelägna*), så att, då denna bana 

 ånyo beträddes af den franska skolan, betraktades det länge 

 som en opposition emot den Linnéanska Botaniken. Denna 

 var vetenskapens mest ovetenskapliga period, då man en- 

 dast förlorade sig i specialiteter — och mången torde ännu 

 anse det, som utgör systemets lifvande ande, för den lik- 

 giltigaste sak i verlden. Men utforskandet af växternas för- 

 vandtskap bearbetas nu mera af alla vetenskapliga Botani- 

 ster med förkärlek, ehuru vi för vår del icke kunna gilla 

 det ytterliga söndersplittrandet af familjerna — upphöjande 

 af enskilda, något afvikande slägten, ofta blott med en och 

 annan art, till egna familjer**), hvilka man tillegnar lika 

 rang och vigt för systemet, som hufvudfamiljerna Synan- 

 therece, Leguininosce, Graminea'***), hvilket försvårar öfver- 



*) Primum et ultimum hoc iu Botanice desideratum est. Linné. 

 **) Man bildar icke egna landskaper af smärre afskilda öar vid 

 kusten, utan underordnar de sednare det närliggande landska- 

 pet. Så böra ock dessa smärre familjer underordnas de stora 

 närmast förvandta. 

 ***) Härjämte torde tillåtas mig uttala äfven den åsigten, att de 

 stöiTe kosmopolitiska familjerna, såsom de nämnda jemte flera 

 andra, förtjena vid systematiska uppränningen vida mera afse- 



