125 



sigten af det hela och bortskymmer det typiska i naturen. 

 Vid ordnandet af dessa följer vanligen en hvar sitt subjek- 

 tiva tycke, hvarföre vi hafva lika många anordningar af 

 växtfamiljerna som sjelfständiga bearbetare af desamma. 

 Ty så länge man icke lyckats framställa några allmänna 

 principer eller en inre ledande tanke för det hela, är ingen öf- 

 verensstämmelse möjlig, och man kan tillerkänna hvartdera 

 af dessa s. k. systemer sina förtjenster, utom blott den att 

 vara system i egentlig mening. Det var f. d. Naturfiloso- 

 fiens förtjenst att fästa uppmärksamheten på bristerna i 

 detta fall ; men dess egna misslyckade försök till dessas af- 

 hjelpande stadgade ännu mer förtroendet till det blott sub- 

 jektiva hoplänkandet af snarlika föremål med det ofullkom- 

 ligaste till utgångspunkt, i motsats till Linné. 



Det mest genomgripande i Linnés reformation var den 

 af honom fastställda terminologien, principerna för namn- 

 gifning och speciella Botanikens konstruktion. I sistnämnda 

 afseende har i vetenskapen ingen väsentlig förändring skett; 

 deremot söker man allt mer och mer frigöra sig från de 

 stränga principerna för nomenklaturen*). Linnéanska ter- 



ende, än de endast enskilda trakter af jorden tillliörande, f. ex. 

 Ei)ucriih:(e m. fl. 

 *) Det är en stor orättvisa, då G<r<Vr i Linné endast ser »L<' 9Cfi?id 

 rcforuialcur de In juimeiiclafnrc». -^ De Linnéanska principerna, 

 att namn endast få hemtas ur Latin och Grekiska, ej få vara 

 nära hvarandra i ljud o. s. v., hafva med skäl öfvergifvits ; att 

 samma namn användas i Botanik och Zoologi, är visst mindre 

 lämpligt, men har dock måst tillåtas, sedan Entomologien be- 

 gagnat de flesta möjliga sammansättningar. 



