127 



i hvilket hänseende framledne Prof. Wahlenberg i sina till 

 Upsala bibliothek öfverlemnade anteckningar, bevisar den 

 vara »en anti-Linnéansk grundsats». Också kan icke för- 

 nekas, att Linné, isynnerhet i fråga om slägtnamnen, gick 

 mycket despotiskt tillväga, förkastande en mängd äldre namn 

 icke blott af Kajas, Ricinus m. fl., utan ock af Tournefort, 

 JPlumier, Micheli, VaiUant, hvilka fastställt genusbegreppet 

 lika med Linné — men till vetenskapeyis väl. Ty hvem 

 ville väl nu bortbyta Circaea med Ocyniastrum, &yringa mot 

 Lilacf Deremot bibehöll Linné vanligen C. Bauldni och 

 Rivini art-namn, gifna efter binomial-principen*). Då man 

 derföre antager året för utgifvandet af Linnés Species Plan- 

 tarnm som normal-år, är detta ett lika godtyckligt streck, 

 som census för politisk omröstning. Som det ligger i hvarje 

 abstrakt princips natur, att den måste drifvas till sin yt- 

 tersta spets, innan reaktion inträder, så skall ett sådant god- 

 tyckligt valdt år icke i längden kunna försvaras, sä vida man 

 ej erkänner, att ett nu allmänt antaget namn bör bibehål- 

 las, då ej andra grimder tillkomma, äfven om ett äldre 

 namn, vanligen osäkert, hos någon obscur författare**) kan 



*) Det vore öuskligt om nyare äfven iakttoge detta. Sä hafva 

 vi återställt Yioln elaliov Q\w.'s,\\\ Spar(javimHrniniimini,CamiUna 

 sihesliis, saliva, fcplida C. Bauhini; Ulnius campestris och. mrm- 

 tana, Humcx Hippolapalhum o. s. v.; men man vakte sig för 

 Wallroths ytterlighet att derefter ändra redan antagna och be- 

 stämda namn. 

 **) I hvarje lands äldre litteratur kunna åtskilliga äldre men för- 

 gätna namn uppsökas, hvilka vi ej skulle vilja se uttränga de 



