132 



lig var ej den gamla Linnéanska tiden, då man icke ens 

 tänkte deruppå! 



Speciella Botanikens framsteg sedan Linnés tid äro obe- 

 räkneliga. Blott under dessa sista femtio år har arternas 

 antal tredubblats. Linné uppskattade växternas antal först 

 till 10,000; man har småningom ökat det till 50 — , 100 — , 

 200,000, och säkerligen är detta allt för ringa; slägtenas 

 antal är nu nära lika stort som arternas på Linnés tid."^ 

 Det är isynnerhet de lägre kryptogamernas antal, som sy- 

 nes oändligt; hvarje växt har ofta flera egendomliga para- 

 siter. Ju flera man upptäcker, desto flera inser man åter- 

 stå att upptäcka. För mig har ofta framställts den frågan, 

 om det under närvarande förhållanden är nödvändigt, ens 

 nyttigt under speciella namn upptaga alla endast under mi- 

 kroskop skilj bara, t. ex. Bladsvampar. Astronomerna gifva 

 ej egna namn åt hvarje endast under teleskopet urskiljbar 

 stjerna i nebulosorna. Säkert är, att det afleder från de 

 högre och vigtigares kännedom. I den mån de kända väx- 

 ternas antal ökats, har ej varit möjligt inskränka sig till 

 den enkla Linnéanska diagnostiken på slägten och arter, 

 som ledt till mycken osäkerhet i bestämmandet, emedan 

 Linnéanska definitionerna passa till flera. En annan följd 

 deraf har varit, att de flesta Botanister nu för tiden rikta 

 sina studier blott åt en viss grupp, ofta en enda familj 

 eller ett slägte, och att ingen nu mer förmår följa vetenska- 

 pen i alla dess speciella detaljer. Ännu för 50 — 60 år se- 

 dan, då förf. började sina studier, ansågs det för en pligt 



