140 



ned på allt, som har praktisk tillämpning; men då Ekono- 

 mien sjelf nu höjt sig till vetenskap, är förlusten ringa. Oss 

 synes likväl välbetänkt, att man vid våra Svenska Univer- 

 siteter förenat Botaniken med Ekonomien, på det den förra 

 ej skall förlora sitt samband med den senare. Linné visa- 

 de vid alla tillfällen största uppmärksamhet åt Botanikens 

 praktiska tillämpning och besvarade, men förnekade icke 

 rättmätigheten af frågan: Cui hono. Det var då de gamle 

 språkens målsmän, som framställde detta inkast mot natur- 

 vetenskaperna — och är det således endast en Nemesis, att 

 samtiden just emot dem framställer samma spörjsmål. 



Genom det mångdubbelt ökade antalet af Botanikens 

 idkare, måhända äfven genom tidsandans inflytande, har för- 

 hållandet mellan de förra i allmänhet förändrats. Natur- 

 forskarne bildade förr en ecdesia militans, voro knappt to- 

 lererade i de lärdas gillen, slöto sig derför med innerlig 

 vänskap tillsamman och utgjorde ett ordensförbund, fast 

 utan stadgar och hemligheter, utbredt öfver hela den civili- 

 serade verlden. De enskilde lemnade sina fynd till de mer 

 framstående att bekantgöra, som förhällandet var med Lin- 

 nés lärjungar; frågan var om livad, och icke genom hvem 

 vetenskapens framsteg skedde. Ingen egnade sig åt dem 

 utan inre kallelse, utan mod att blifva martyr för veten- 

 skapen. Helt annorlunda nu: Naturvetenskaperna börja 

 blifva en ecclesia ti^iumphans, som ger bröd och äreställen, 

 hvilka äfven lycksökare eftersträfva. Härigenom blir det 

 allmänna sköna brödra-band, som förr förenade alla veten- 



