144 



för undervisningen är det af vigt att, utom allmän öfversigt, i 

 vissa delar kunna göra sig fullt hemmastadd i det speciella. 

 I samband med trädgårdsskötseln har ett ämne ofta 

 runnit mig i sinnet, som jag här tager mig friheten fram- 

 ställa. Humanitetens framsteg i våra dagar har beredt 

 qvinnan rättvisa som medborgarinna; men ännu återstår myc- 

 ket för att bereda företrädesvis dem, som ej blifva husmö- 

 drar, en sjelfständig ställning i samhället, utan att nödgas 

 fortlefva hela sitt lif i beroende ställning och på ålderdo- 

 men ofta som ett öfverflödigt inventarium. Man har redan 

 börjat lemna henne tillträde till vissa tjenstebefattningar, 

 hvilka hon lika väl kan sköta som mannen, och anvisa hen- 

 ne yrken, hvarigenom hon kan vinna sjelfstiindig ställning. För 

 min del tvekar jag icke föreslå trädgårdsmästareyrket som ett 

 af de lämpligaste för qvinnan, icke blott i andras tjenst, utan 

 äfven som sjelfegande förvaltarinna af egen köks-, frukt- 

 och blomstergård. Det är ett yrke, som i större städers 

 grannskap väl lönar sig och fordrar hvarken större krafter, 

 högre studier eller större kapital än hon kan förvärfva. I 

 mindre hushåll är ju husmodren den, som har tillsyn af 

 köksträdgården; döttrarne öfvertaga med förkärlek blomster- 

 skötseln. Att den skönare hälften af vårt slägte har mera 

 sympathi med blomsterverlden än mannen, är intet tvifvel. 

 — Sedan herdelifvet nu är ur mode, och lammen tillhöra 

 prosan, kunde man hoppas, att en sådan Floras prestinna 

 i sin rosengård skulle lemna mången af våra poeter stoff 

 till nya idyller. 



