148 

 garnes antal uti hvarje trakt bestämmes af många andra 

 förhållanden än landets egna vegetativa produktionsförmåga; 

 af de andra näringskällor och tillfällen till industri, det er- 

 bjuder. Dessutom är väl bekant, att ju mera ett land upp- 

 odlas, desto mera aftynar den mera ursprungliga inhemska 

 vegetationen, emedan menniskan sätter sig i besittning af 

 alla de bördigaste lokalerna; desto mera minskas de verkli- 

 gen vilda växternas antal. Så t. ex. hafva i Nya England 

 en mängd växter försvunnit, som ännu Kalm på Linnés tid 

 insamlade. Med mera skäl afser man den inhemska vege- 

 tationens inre beskaffenhet, om den erbjuder en mängd af 

 naturen sjelfammade näringsväxter. Detta har öfverallt va- 

 rit ett nödvändigt villkor för hvarje börjande kultur och 

 ordnadt samhälle; ty der menniskan för sitt lifsuppehälle 

 oupphörligt måste kämpa med en karg natur, kan ingen 

 andlig lyftning inträda förr, än en ädlare vegetation blifvit 

 införd. Vi se således, att de äldsta kulturländerna i båda 

 hemisfererna (Orienten, Kina samt Mexiko och Peru) äro 

 tillika stamlanden för våra vigtigaste kulturväxter, då der- 

 emot icke blott polarländerna, utan äfven Kap, Nya Hol- 

 land m. fl. sakna sådana, hvartöre ock deras inbyggare, in- 

 nan en högre kultur omskapat landet, äfven qvarstå på läg- 

 sta graden af mensklig odling. Särdeles anmärkningsvärdt 

 är i detta afseende Nya Holland, hvars paradisiska klimat 

 väl alstrar den yppigaste och mångfaldigaste vegetation, men 

 inga egentligen närande rötter, frukter eller frön, hvarföre 

 ock NyhoUändarne stå på mensklighetens lägsta trapp- 



