153 



tiderna skydda vi deras rotknölar från den i deras hem- 

 land okända vinterkölden. Man har i växtgeografien allt- 

 för ensidigt fästat sig vid den vilda vegetationen ; efter ar- 

 ternas närvarande förekommande i den fria naturen upp- 

 dragit deras gränser, som likväl oftast äro tillfälliga, hvil- 

 ket inses deraf, att, tillfälligtvis inkomna i ett land, bosätta 

 och sprida de sig hastigt, och ofta är det helt lokala om- 

 ständigheter, som hindrat deras vidare utbredning; t. ex. 

 mosanden afbryter i Småland Bokens framskridande mot 

 norden, ehuru den vida nordligare trifves väl. Här, som 

 flerestädes, har det lilla, ensidiga floristintresset bortskymt 

 botanikens högre, praktiska mål; för detta är onekligen vig- 

 tigare känna arternas absoluta gränser*), der klimateriska 

 förhållanden icke längre medgifva en växts förekomst. 



De allmännare i massa förekommande jordarterna äro 

 temligen lika fördelade på större floronu'åden, ehuru ned- 

 lagda på olika lokaler, så att först vid enskilda provinsers 

 växtgeografiska beskrifning kan dera fästas synnerligt afse- 

 ende. I allmänhet är deras inverkan på vissa växtarters 

 förekommande mindre bestämd, än man vanligen antager; 

 de, som i en provins synas uteslutande tillhöra kalkjorden, 



*) Dessas bestämmande är ett af botaniska trädgårdarnes vigti- 

 gaste ändamål, och har jag, sedan botaniska trädgärdens led- 

 ning här i Upsala uppdrogs mig, riktat min uppmärksamhet 

 deruppå. Många, som efter all analogi borde trifvas, utgå år- 

 ligen, men ännu flera, som man ej väntat, hafva bibehållit sig 

 under våra vintrar, t. ex. Myopyrmn parviflorum, Diclylra spcc- 

 labilis. 



