154 



förekomma i ett annat land på granit och tvertom; rik hu- 

 musqvantitet utplånar ofta skillnaderna. Också framalstrar 

 ingendera af dem i öfvervägande massa en synnerligen art- 

 rik Flora; tvertom synes den mångfaldigaste blandning af 

 samtliga vara mest gynnande. Urbergstrakter med deras 

 vanligen oblandade jordalf, isynnerhet de, som hvila på ler- 

 fattiga hällearter, hafva vanligen tn artfattig vegetation 

 och äro mera egnade för boskapsskötsel och skogsväxt än 

 för ett ordnadt åkerbruk, emedan den öppna jorden kräfver 

 mera gödning än den odlade jorden sjelf återlemnar. Det 

 är snarare den mångfaldigaste blandning af de olika jord- 

 arterna, som frambringar den rikaste växtlighet, sjelf grun- 

 den för den större humusrikedomen. Alla Skandinaviens 

 bördigaste landsträckor utgöras af öfvergångs- och yngre 

 bildningar, betäckta af alluvialjord. Endast enskilda dalar 

 mellan bergen, från hvilka lösare jordarter nedförts, utmärka 

 sig för öfrigt genom kraftigare vegetation. 



n. 



Skall en jemförelse emellan olika florområden lemna 

 något vetenskapligt resultat, måste desamma naturligen be- 

 gränsas, så väl efter landets fysiska beskaffenhet som ve- 

 getationens egendomliga skaplynne i hvarje större gebit. 

 Den vanligare bestämningen efter politiska gränser är ove- 

 tenskaplig och leder i praktiskt hänseende mer till förvillelse 

 än upplysning. Skandinavien, i det omfång nedanför upp- 

 gifves, är ett af de bäst begränsade florområden i Europa; 



