155 



det naturliga sambandet emellan Sverige och Finland, Sve- 

 rige och Norge hvarken minskas eller ökas af 1809 eller 

 1814 års fredsslut; ty vetenskapen kan icke bero af något 

 så tillfälligt som eröfringskrigens våldsbragder. Deremot 

 måste Skandinaviska Floran helt och hållet utesluta Hol- 

 stein, Island, hvilket utgör ett eget, ehuru torftigt, flor- 

 område, och Grönland, som bildar en mellanlänk emellan 

 arktiska Europas och Norra Amerikas vegetation. — I norr 

 och vester begränsas Skandinavien af Is- och Vesterhafvet, 

 i söder af Östersjön, likväl så, att Danska öarna och Cim- 

 briska halfön intill Eidern räknas till detsamma. Men Hol- 

 stein är till sin vegetation ett helt Tyskt land; med Elben 

 har dit blifvit nedförd en nordtysk vegetation, och för Skan- 

 dinavien mera karakteristiska växtarter, såsom Cornus sue- 

 <dca, Riibus Chamcemorus m. fl., saknas alldeles. I öster kan 

 ingen annan naturlig gräns fastställas än Ladoga, Onega 

 samt den kedja af sjöar, som sammanbinder Finska viken 

 och Hvita hafvet. Norska Finmarken och Svenska Lapp- 

 marken äro väl naturligen begränsade, men öfvergå båda så 

 omärkligt i den Ryska, att någon gräns icke kan uppgifvas, 

 sedan Ryssland öfverskridit Finlands gamla gräns, Kemi elf, 

 till hvilken Walilenberg utsträcker Sveriges. Finlands ur- 

 berg med sina gneishällar, sina till en skärgård förgrenade 

 insjöar, äro en äkta Skandinavisk natur, som helt och hållet 

 afviker från det stora Ryska slättlandets öster ut, utan 

 både berg och sjöar, utan högre lyftning i sin natur, hvil- 

 ket ock afspeglas i folklynnet. Pä vegetationens olikhet äro 



