156 



bevisen icke mindre talrika; nästan alla våra så vanliga hälle- 

 växter, t. ex. Seda, saknas i egentliga Ryssland; men de 

 detta land så egendomliga steppväxterna, äfvensom Astra- 

 gali, hafva ända till Dwina representanter, t. ex. Corisper- 

 mion intermedium. Mest i ögonen fallande är likväl de olika 

 barrträden, hvilka bland alla familjer bäst karakterisera olika 

 florområden; öster om nämnde sjökedja möta skogar af 

 Lärkträdet och Sibiriska Granen i stället för vår vanliga 

 Em'opeiska. 



Skandinavien, sålunda begränsadt, bildar ett ganska na- 

 turligt florområde, som i flera hänseenden afviker från de 

 öfriga större Europeiska. Det öfverensstämmer likväl deruti 

 med det Europeiska i sin helhet, att det framställer få 

 egendomliga typer i jemförelse med de öfriga verldsdelarna 

 (södra hemisferen med ojemförligt mindre fast land fram- 

 bringar de flesta mest egendomliga typer); att slägtena i 

 allmänhet icke framvisa den mångfald af arter af samma 

 slägte, som icke blott heta zonen, företrädesvis i Amerika, 

 utan äfven andra mera tempererade länder, t. ex. Kaplan- 

 det, Norra Amerika under lika isothermer. Deremot ega 

 arterna i Europa i allmänhet en större utbredning, hvilket 

 torde härleda sig af den äldre kulturen och lifligare kom- 

 munikationen. Inga tropiska och subtropiska växtformer 

 tillhöra egentligen Europa; endast på Medelhafskusten före- 

 komma några fa representanter. Skandinavien, utan alla 

 sådana, kan i alla nämnda hänseenden sägas renast fram- 

 ställa den Europeiska typen. De herrligaste tropiska fruk- 



