162 



växtligheten på Öländska kustlandet från den värme, som 

 under sommaren utstrålar från den vidsträckta kala kalk- 

 platå, som benämnes Alvaren. 



Skandinaviens utsträckning i öster och vester företer 

 äfven en betydlig, ehuru mindre i ögonen fallande, olikhet 

 i vegetationen. Här är det likväl icke läget, utan de olika 

 klimateriska afvikelserna, som betinga densamma. Finland, 

 med undantag endast af Åland och sydvestligaste kusten, 

 har helt och hållet ett kontinental-klimat och kontinental- 

 vegetation, hvarföre arternas utbredning ofta blir motsatt de 

 peninsulära delarne af Skandinavien. Så utbreda. sig der 

 alla arktiska växter vida längre mot söder, under det andra 

 sydliga framtränga längre mot norden, så att de gränser, 

 man inom gamla Sverige antager för arternas utbredning, 

 icke gälla för länderna öster om Östersjön. Detta vittnar 

 tillräckligt om vådan att fastställa geografiska lagar efter 

 godtyckligt valda och icke naturligen begränsade områden. 

 Orsaken till denna olikhet är lätt funnen i de större ytter- 

 ligheterna i värmens fördelning emellan årstiderna. Fastän 

 dessa förhindra många hos oss vanliga arters framträdande 

 i Finland, framdrifver den starkare sommarvärmen flera syd- 

 liga växter högre mot norden, än man efter Svenska förhål- 

 landen väntar; men den starka vinterkölden i förening med 

 sena vårar gynnar högnordiska växters långt sydligare sprid- 

 ning. I jemförelse med Finland har hela det öfriga Skan- 

 dinavien ett insularklimat samt tillika ett blidare med yppi- 

 gare växtlighet än något annat land så nära polerna. Der- 



