167 



söndersprucken kalkhäll, är, der ej en rikare mullbetäckning 

 tillkommit, i hög grad ofruktbar, men frambringar en mängd 

 egendomliga växtarter, hvilka synas hafva sitt egentliga hem 

 dels i södra Europa, dels i Sibirien. Nedanom denna, syn- 

 nerligen längs vestra kusten, ligger ett bördigt alluvialland, 

 som utmärker sig genom sin rika växtlighet, sina sköna lun- 

 dar, sydländska Orchideer, yppiga Verbascumformer o. s. v. 

 Med denna del öfverensstämmer vegetationen på Danmarks 

 mäktigaste kritformationer, såsom Möen; men till Alvarens 

 vegetation finnes der intet spår. Det är i synnerhet på öns 

 södi'a del (Stora Älvaren, som vårtiden är öfversvämmad, 

 men om sommaren förbränd), Ölands egendomliga natur re- 

 nast framträder (Potentilla fruticosa, Artetnisia laciniata, Ce- 

 rastium glutinosum, Plantago mmo7') ; öns norra ända är be- 

 täckt af en saudöfversvämning, hvarföre der framträder en 

 mera Svensk vegetation. — Gottland åter har en rundad 

 form, i söder och öster slutar den i höga bergklintar (Ho- 

 borgen och Thorsborgen) ; men i landets midt synes vara en 

 nedsänkning, uppfylld af stora myror, som frambringa flera 

 egendomliga kärrväxter. Hvar kalkhällen framträder i da- 

 gen, synnerligast i norra delen, får landet en Öländsk vege- 

 tation, likväl så, att flera ännu sydligare tillkomma (Fumana 

 procumbens, Inula ensifolia m. fl.); men Ölands egentligaste 

 Alvar-växter, såsom Helianthemum ölandicum, Artemisia la- 

 ciniata, Carecs obtusata m. fl. saknas. Gottlands från fasta 

 landet aflägsna insulära läge gör dess klimat till ett af de 

 blidaste i Skandinavien; deraf härledes dess sydliga vege- 



