169 



ende tillika på den sydliga eller nordliga sluttningen, tvif- 

 velsutan den naturligaste; men för ett land med 18 bredd- 

 graders utsträckning lämpar den sig icke, emedan ett nord- 

 ligare läge inverkar på samma sätt, som under ett sydligare 

 höjden öfver hafvet. Man har likväl att dervid välja emel- 

 lan tvenne fördelningsgrunder: den ena efter landets geo- 

 grafiska indelning, hos oss sä mycket vigtigare, som vår 

 gamla landskapsindelning bestämmes efter naturliga grän- 

 ser: större vatten eller breda, ofruktbara skogsåsar, hvilka 

 vid tiden för landskäpsindelningens bestämmande voro vid- 

 sträckta obygder (såsom förut känd lemnar den ock en 

 större allmänhet lättast öfversigt af vegetationens olikhet); 

 — den andra efter vegetationens inre likhet, vissa utmär- 

 kande växtarters allmänna utbredning, antydande noggrannare 

 öfverensstämmelsen i landets klimateriska och fysiska för- 

 hållanden och i praktiskt hänseende vida vigtigare att 

 känna. Man bör dervid mindre fästa sig vid vissa sällsynta 

 växters förekommande, som oftast är något tillfälligt, lo- 

 kalt, än vid de egendomliga växter, som utgöra en hufvud- 

 del af vegetationen. På artantalet lägga vi en ganska un- 

 derordnad vigt; deras beräknande i decimaler anseviismå- 

 floror för ett temligen onyttigt bråk; helt annat är likväl, 

 då frågan är att antyda skillnaderna emellan olika zoner 

 eller växtgeografiska regioner. För vinnande af fullständig 

 öfversigt böra båda förenas; men då utrymmet här icke 

 medgifver utförligare afhandla någondera, skola vi nedanför 

 blott antyda grunddragen af dem begge. 



