170 

 Danmarki som bildar den brygga, hvarigenom Skandi- 

 navien sammanbindes med Tyskland, har genom sitt sydliga 

 läge ett varmare klimat och, såsom egentligare »meerum- 

 schlungen» än Holstein, i synnerhet blidare vinter och tidi- 

 gare vår än Skandinaviens öfriga delar, med undantag af 

 sydvestliga Norge i afseende på de blida vintrarne, hvilka 

 tillåta Kristtornet (Ilex aquifolium) här växa vildt, då icke 

 ens dess odling under bar himmel lyckas i Sverige. Genom 

 sina blandade jordlager, hvilande på yngre bildningar, utan 

 att urberget någonstädes, utom på Bornholm (som rättast 

 är att anse för en fortsättning af östra Skåne), träder i da- 

 gen, har det i allmänhet den yppigaste växtlighet, utpreg- 

 lad i dess herrliga bokskogar. Endast den sandås, som ut- 

 breder sig längs Jutska halfön, gör härifrån ett undantag, 

 äf vens om de af stormarne förhärjade delarne af Jutlands 

 vestra kust. Men flera af Danmarks mest egendomliga väx- 

 ter, såsom Genistce, Rosa pimpinellifolia, Astragalus danicus 

 m. fl., tillhöra företrädesvis dessa delar. Ty som landet icke 

 har några betydligare omvexlingar i höjd öfver hafvet, är 

 vegetationen temligen enformig, framträda färre egendomliga 

 växter med större geografisk utbredning än i Skandinaviens 

 öfriga delar. Väl förekomma endast i Danmark ej få Tyska 

 växter, men på inskränkta punkter, liksom mera tillfälliga, 

 ty underlaget af Danska vegetationen intill Eidern är rent 

 Skandinaviskt, ehuru ett Tyskt element deruti mer inträngt 

 än på de kontinentala delarne. På Fyen börjar den egent- 

 liga Danska vegetationen (Genistce, Papaver Rhceas m. fl.); 



