i alla riktningar; alla dess öfvergångs- och alluvialbildningar 

 äro nedlagda på periferien, som ock utgör de fruktbaraste 

 delarne deraf. Vegetationen blir i följd häraf helt olika 

 den Danska och sydskånska; skogar af Tall och Gran be- 

 kläda större delen af landet, men flera löfträd och busk- 

 arter finna här sin nordligaste gräns; de ett- och tu-åriga 

 växterna, hvilka älska lösa jordlager, blifva relativt till de 

 fleråriga vida färre; hela vegetationen blir, om jag så må 

 säga, mera fix, så att fremmande växter naturalisera sig 

 härstädes vida svårare. Alla såsom karakteristiska för Dan- 

 ska Floran uppgifna växter saknas här (om ej tillfälligtvis 

 spridda); från öfra Sverige afviker denna del påfallande ge- 

 nom sin rikedom af Synantherer; äfven Hieracia utgöra en 

 hufvudbeståndsdel af vegetationen, ehuru arternas antal till- 

 tager mot norden. De för denna del genom sin ymnighet 

 mest karakteristiska växter äro: Ärnica montana, Scorzo- 

 nera humilis, I^eontodon hispidnni, Hypocliwris radicata, Ja- 

 sione montana, Vicia cassuhica, Lathyrus heterophyllus i hög- 

 landet (L. platypliyllas i kusttrakter), Ruhi fruticosi (i flera 

 orter, synnerligen längs kusterna; i inre höglandet har jag 

 endast funnit R. suherectus) m. fl. Såsom gränsande till 

 tvenne haf, framträder här mest utpreglad skillnaden emel- 

 lan Sveriges östliga och vestliga vegetation. Ehuru vestra 

 delen är mycket ofruktbarare och östra delen har vida yp- 

 pigare växtlighet, framträda der få egendomliga växtarter, 

 utan hufvudsakligen medelsvenska. Vestra delen utmärker 

 sig icke blott genom saknaden af en mängd vanliga arter, 



