174 



utan här möta äfven flera egendomliga, såsom Genistce i 

 Halland. Såsom karakteristiska för vestra delen kunna 

 nämnas: Erica Tetralix, Gentiana Pneumonanthe, Narihe- 

 cium ossifragum, Linum, Radiola, Scirpus jluitans m. fl. 

 samt den mera uppsvenska Coriius suecica. Ljungen, jemte 

 Vaccinia, intager här större sträckor än i östra Sverige, och 

 alla mossar beklädas hufvudsakligen af Scirpus ccespitosus. 

 Svea rike måste i afseende på vegetationen fördelas i 

 tvenne väsendtligen skilda regioner, Östersjöns i inskränktare 

 mening och Bottenhafvets. Dalelfven utgör gränsen dem 

 emellan, och något skarpare afbrott i vegetationens lynne än 

 ofvan och nedom densamma förekommer ingenstädes i Skan- 

 dinavien. Intill Dalelfven är sommarmånadernas medeltem- 

 peratur lika hög som södra Sveriges, och derföre sprida sig 

 många af södra Sveriges växter i södra delen, ehuru den 

 väsendtligen afviker genom Synantherernas märkbara afta- 

 gande (de ofvannämnda saknas alldeles eller visa sig endast 

 sällan på spridda punkter), Boken förekommer ingenstädes 

 som vildt växande, ehuru den planterad uthärdar klimatet 

 ända till Dalelfven, flera nordiska växter, företrädesvis Starr- 

 arter, tillkomma. Då Synanthereas i Göta rike utgöra den 

 artrikaste familjen, äro det här Gräsen. Anmärkningsvärdt 

 är, att flera sydligare växtarter i Mälardalen förekomma i 

 mängd, hvilka i södra Sverige saknas eller mera tillfälligt- 

 vis visa sig, såsom Anthemis tinctoria, Onopordon Acan- 

 iliium, Fritillaria Meleagris, obestridligen inhemsk, Campa- 

 nula Rapunculoides, Ranunculus cassubicus, Fumaria Vail- 



