175 



lantii m. fl. Andra, såsom Lavatera iliuringiaca, Salvia 

 pratensis, äro otvifvelaktigt lemningar af en äldre kultur; 

 Bunias orientalis, Symphytum orientale Linn. ! (= S. cauca- 

 sicum M. B.), Dracocephalum iliymijlorum äro i sednare 

 tider invandrade. Andra, i södra Sverige otvifvelaktigt in- 

 hemska, växter, såsom Sparris, Selleri, Palsternackor m. fl., 

 äro här äfven endast förvildade. Men just denna benägen- 

 het att bland sig upptaga fremmande kolonister vittnar om 

 Mälardalens bördiga jord och starka växtlighet. Denna be- 

 ror af medlersta Sveriges, Göta rikes motsatta, bildning; 

 den liknar en skål. Mälardalen är dess botten: mot denna 

 center konvergera strömmar från de upphöjda kanterna, 

 från hvilka den bördiga alluvialjord, som betäcker Mälar- 

 dalens slättland, nedflutit; Göta rike åter jemföra vi med 

 en omhvälfd skål, Småländska höglandet är dess botten, 

 från hvilket strömmar divergera i alla riktningar. Norr om 

 Dalelfven antager vegetationen en helt annan karakter, vin- 

 terkölden stegras, sommarvärmen minskas, jordtemperaturen 

 blir märkbart lägre, hvarföre Gråalen intager den vanliga, 

 till hafsstranden inskränkta, Alens plats. Eken (straxt of- 

 van Gefle) och nästan alla sydliga växter, åtminstone så- 

 som allmännare spridda, försvinna. Att Ha/tornen (Hippo- 

 phae), som här uppträder, saknas i södra Sverige, är en 

 anmärkningsvärd egenhet, då den utom Sverige t. ex. på 

 Möen finnes i mängd. I de nordvestliga trakterna höjer lan- 

 det sig till höga fjäll med en mer (Jemtland, Herjeådalen) 

 eller mindre (Dalarne) rik alpinsk vegetation; men många 



