176 

 fjällväxter stiga med floderna ned på låglandet; de mest 

 karakteristiska äro en del subarktiska växter, såsom Ruhus 

 arcticus (Norrlands Åkerbär), Aco7iitu7n septentrionale, Ra- 

 nunculus lapponicus, Viola umhrosa, Juncus stygius m. fl. 

 Men oaktadt klimatets oblidhet ega åtskilliga trakter deraf 

 stark växtlighet. Gräsväxten är, t. ex. i Medelpad, yppi- 

 gare och frodigare än i södra Sverige, Jemtland har nära 

 fjällarnas fot en bördig öfvergångstrakt, och i allmänhet fram- 

 ställer vegetationen, som på en gång står i sin fulla blom- 

 ning, i dessa trakter under högsommaren en rikare och mera 

 färgskiftande tafla än länderna i söder, der blomningen är 

 fördelad på olika årstider, 



Norge intill Nordlanden är den af Skandinaviens hufvud- 

 delar, som mest afviker från de öfriga, så väl till bildning 

 som klimat och öfriga fysiska förhållanden. Naturen blir 

 här mera storartad ; utom sin egendomliga geognostiska bild- 

 ning är större delen af landet genomkorsadt af högi'e, bre- 

 dare, mera vidtförgrenade fjällar med djupa, instängda da- 

 lar. Klimatet, som å ena sidan tempereras af Vesterhafvet, 

 så att längs detta finnas sydliga växter, som ej uthärda 

 Sveriges klimat (Ilex Aquifolium, Erica cinerea, Conopo- 

 dium denudatum, Ht/menophi/llum Wilsoiii), å andra sidan 

 afkyles af höjden öfver hafvet och de stora glaciererna, 

 framställer äfven större ytterligheter än Skandinaviens öf- 

 riga delar, utom Finland, t. ex. de blida trakterna kring 

 Lindesnäs och »det kalla Lessö». Men äfven i de med evig 

 snö betäckta fjällarnas grannskap stegras ofta sommarvär- 



