178 

 dom är anledningen till de vallfarter, så väl Skandinaviska 

 som utländska botanister årligen dit företaga. 



Lappland, innefattande både Svenska och Ryska Lapp- 

 markerna jemte Nordlanden och Finmarken, utgör ett vid- 

 sträckt område, som, beläget under polcirkeln, för sitt oblida 

 klimat och sin korta vegetationstid måste ega en torftig 

 Flora, åtminstone samlad på en punkt, ehuru artantalet ge- 

 nom de betydligt vexlande fysiska och klimateriska förhål- 

 landerna inom hela gebitet blir större än man kan vänta. 

 Alla ädlare löfträd (Lind, Lönn, Hassel, Alm) hafva upp- 

 hört redan nedanför Lapplands gränser; endast Pilslägtet 

 tilltager i artantal, mängd och mångfald; dess arter, liksom 

 Dvergbjörken, blifva nemligen här större och frodigare än i 

 sydligare nejder, hvilket allt vittnar, att dessa här hafva 

 sitt egentligaste hemland. Af våra vanliga skogsträd återstå 

 endast Björk, Asp, Högg, Gråal jemte Tall och Gran. 

 Ehuru i medlersta Europa, liksom i sydliga Norge, Granen 

 stiger högre upp på fjällarne än Tallen, går denna i nord- 

 ligare Lappmarken högre upp mot norden än Granen; öfver 

 båda stiger Björken. Bland växtrikets större familjer min- 

 skas i Lappland i synnerhet Leguminoser och Synantherer; 

 deremot ökas Cyperaceerna både till mängd och artantal, så 

 att dessa, som i Göta rike i afseende pä artantalet endast 

 hinna till den tredje i ordningen, i Lappland äro den art- 

 rikaste familjen; då deremot Synantherese, som i södern 

 äro den artrikaste, i Lappland endast blifva den tredje i ord- 

 nin^ren. livad som för öfrigt skiljer Lappska vegetationen från 



