179 



Sveriges och Norges fjälltrakter, är: 1) att några medel- 

 europeiska alpväxter icke stiga upp till Lappmarken och 2) 

 de talrikare arktiska arterna här först möta. Men ehuru 

 stor öfverensstämmelse eger rum emellan Lapplands olika 

 delar, företer sig en icke mindre märkbar olikhet emellan 

 den östliga (öster om Torneå elf och Enare träsk) och vest- 

 liga. I den sednare höjer sig landet till en snötäckt fjäll- 

 rygg, som brant stupar i det, genom märkbar ebb och flod 

 och Golfströmmens tillflöde, ständigt öppna hafvet; vintrarne 

 blifva der längs kusten oväntadt blida, men sommartempe- 

 raturen förblir äfven lag. Österut utplattas landet, saknar 

 snötäckta fjäll, men omgifves deremot af ett 7 a 8 må- 

 nader tillfruset haf; vintrarne blifva betydligt strängare, 

 men sommarvärmen blir snarare högre. Oaktadt hela na- 

 turen här företer en Sibirisk ödslighet, framdrifver dess 

 kontinentalklimat med högre sommarvärme åtminstone på 

 vissa punkter en yppig växtlighet och flera Sibiriska arter, 

 hvilka saknas vesterleds, t. ex. Senecio neniorensis, Cine- 

 raria palustris och caitipestris, Thalictrum Kemense, He- 

 di/sarniii obscuruui, Caatilleja pallida m. fl.; till och med en 

 art af Pioner (Pceonia intertnedia) växer vild på hedarne. 

 Om än mindre yppig, torde dock vegetationen vara art- 

 rikare i den vestliga delen, så väl för de der tillkommande 

 högre fjällväxterna, som för flera sydliga arter, hvilka längs 

 kusten kunna öfvervintra. — Mångfaldiga af de utmärktaste 

 slägten, tillhörande medlersta Europas alper, saknas på våra 

 fjäll, och deras förnämsta prydnader, Rhododendra, Fri- 



