182 

 ska förhållanden, bland hvilka i främsta rummet höjden öf- 

 ver hafvet och grannskapet af detsamma, jemte jordbildnin- 

 gen, äro de väsendtligaste. Då våra kultm-växters lyckade 

 odling i stort hufvudsakligen betingas af dessa, blir blotta 

 geografiska indelningen otillfredsställande för praktiska syf- 

 ten; en orts naturliga, större eller mindre, bördighet är dess- 

 utom en osäker mätare på dess lämplighet för en viss växt. 

 Då en mängd växter erfordra samma villkor för sin trefnad, 

 sammanbinder man lämpligast kulturväxternas möjliga ut- 

 bredning med vissa inhemska arter, som i nämnda afseende 

 öfverensstämma. Indelar man derföre landet i större regio- 

 ner efter vissa inhemska växters förherrskande, erhåller man 

 en vida säkrare mätare på hvarje orts egendomliga växtlig- 

 het. Företrädesvis lämpa sig skogsträden härför, emedan de 

 antyda jordbildningen och jordtemperaturen mera i stort än 

 örterna och, såsom hela året om blottställda för luftens in- 

 verkan, äro de mest känsliga visare af klimatets inverkan. 

 Men dä efter det sydligare läget med hvarje ny region nya 

 sädesslag, flera kulturväxter tillkomma, kunde de förra äfven 

 benämnas efter dessa, såsom Potäternas, Kornets, Hafrans, 

 Rågens, Hvetets o. s. v. region. Efter dessa grundsatser 

 indelar man Skandinavien i följande åtta regioner, hvilka 

 likväl äter kunna fördelas i flera underordnade. 



a. Snöregionen, ofvan vegetabiliska lifvets naturliga 

 gräns, utmärker sig endast genom sin absoluta ofruktbarhet. 

 Likväl kunna ofvan den normala snögränsen så gynnande, 

 för högre solvärme utsatta, punkter förekomma, att några fjäll- 



