195 



i den Danska och äfven Tyska systematiska Botaniken, 

 strider helt och hållet mot folkets namngifningsprinciper, 

 hvilka alltid afse någon växtens egenskap eller dess total- 

 intryck. Slutligen må man ej förvexla namn och henäm- 

 ningar. De förra äro sjelfständiga, oföränderliga ord med 

 abstrakt betydelse, som icke kunna tilläggas något annat 

 föremål; aldra lämpligast, då de äro hemtade ur fornsprå- 

 ket, varande då liksom af gammal adel. Med benämningar 

 åter förstår jag dessa lösliga, obestämda quasi-namn, som 

 egentligen tillhöra helt andra föremål och endast ©egentli- 

 gen och tillika godtyckligt tilläggas allehanda växter. Vi 

 ega således öfver ett hälft dussin Räfrumpor, Hästsvansar, 

 Käringtänder, 4 slags Kråkfötter o. s. v. inom växtriket. 

 Redan i andra bandet har jag visat, huru löjligt dessa taga 

 sig ut, om man vill använda dem i skriftspråket. Flerta- 

 let af de nyare namnen är af denna art, hvilka jag dock 

 sökt med den varsamhet ändra, att de igenkännas i sin nya 

 drägt. Icke mindre obestämda äro benämningarne Majblom- 

 ster, Midsommars- (St. Hans-), St. Pers- och Larsmesso- 

 blomster — äfvensom Gårdsgräs, Trampgräs, Vägört o. s. 

 v.; de äro ej nomina propria, utan appellativa på hvarje- 

 handa å dessa ställen förekommande växter; derföre tillde- 

 las de nästan allestädes olika växter. De kunna dock i 

 flera fall begagnas, då man tillägger växten artnamn. I 

 allmänhet måste jag erinra, att slägtnamnen såsom abstrakta 

 begrepp först kunna erhålla full klarhet, då de konkret 

 framställas, d. v. s, i förening med sitt artnamn. 



