196 

 Att ingen förändring vidtagits med de namn, som till- 

 höra Riksspråket (= Rksspr.), är natm'ligt. Jag förstår der- 

 med sådana, som allmänneligen brukas både i skriftspråket 

 (=1 Skrspr.) och folkspråket (= Flkspr.), så vida nemligen 

 växten tinnes i orten. Mången provinsbenämning, i sin hem- 

 ort allmänt känd, f. ex. Ag, Brunkulla o. s. v,, anser jag 

 tillhöra Riksspråket, fastän namnet är okändt, der växten 

 ej finnes. Större delen af dessa äro ock urgamla namn, 

 hvilkas härledning endast genom komparativ språkforskning 

 kan utredas. — Dernäst lemnar jag företräde åt de i folk- 

 språket brukliga namnen, helst om de äro af äldre ursprung; 

 men då dessa ofta äro i olika landskap olika använda, har 

 jag fästat dem vid den växt, namnets härledning visar vara 

 den ursprungliga (t. ex. Blacken) eller genom noggrannt stu- 

 dium af källorna historiskt kan bevisa namnet tillkomma (t. ex. 

 Amur, Klint). Icke ringa uppmärksamhet fordras för att bland 

 allmoge-språkets oändliga vexlingar finna det riktiga Svenska 

 uttalet. Man skall måhända beskylla mig för nepotism för 

 Småländska namn; men i dessa aflägsna, glest befolkade 

 skogsbygder har jag tyckt mig finna de äldsta namnen bäst 

 bevarade och i sin ursprungliga form, f. ex. Krahhelök m. 

 fl.*). Stundom har likväl skriftspråkets namn gjort sig så 



*) I åtskilliga namnförteckningar (t. ex. från Hedemora) finner man 

 tydligen, att ett främmande element inträngt efter de gamla 

 Kreuterbiicherna — och tillika blifvit oriktigt tillämpadt, f. ex. 

 Jordkrona. Aldrig har väl Ciqjsella kallats Jernört; en" för- 

 vexling med Verhcna ligger till grund derför. Jemför man 

 Kreuterbiichernas grofva trädsnitt, finner man här, liksom fle- 



