198 



Suga (alla Labiater, äfven Trifolia), Serf, Liljebl. (jemf. 

 Mesog. Svairbun) eller efter uttalet riktigare Sörf. Till- 

 lägger man nu dessa ett passande predikat, så blir namnet 

 både bestämdare och lättfattligare än förut. Afven hafva 

 flera namn utom sin bestämda tillämpning tillika en vid- 

 sträcktare i folkspråket, såsom Kål, Krasse, Lök, livarvid 

 de oegentliga med ett tillsatt epithet lätt urskiljas. — Att 

 i det följande upptaga alla benämningar hos äldre, för- 

 linnéanska författare och i synnerhet alla provinsbenämnin- 

 gar (ofta förvexlade och knappt anmärkningsvärda), skulle 

 ledt till allt för stor vidlyftighot*). Jag har endast upp- 

 tagit sådana, som upplysa det antagna namnet eller i lin- 

 guistiskt hänseende äro anmärkningsvärda. En annan utväg 

 till nya namn lemnar de uråldriga stamordens böjlighet; men 

 jag har ej velat tillgripa denna, att man ej må misstänka 

 de dera lemnade prof i slutet af denna uppsats vara sjelf- 

 diktade. 



Mitt hufvudsakligaste bemödande har varit att begagna 

 det i språket befintliga ordförrådet och undvika alla nya 

 namn. De af mig nybildade — eller rättare ombildade — 

 har jag utmärkt med nh. Dessa tillhöra mest växter, så små, 



") En stor del af dessa hafva uppkommit genom förvexlingar, 

 dels af upptecknaren af de Latinska namnen, men ännu of- 

 tare bland allmogen sjelf, som sällan skiljer snarlika växter. 

 Otaliga exempel häruppå kunde anföras, t. ex. Gökbyxor 

 {= Frimula veris) Östbo!, Gökmat {= Orohus tuberosus) Ost- 

 bo!, båda oriktigt hänförda till Orobus vernus, som der ej fö- 

 rekommer. 



