200 



åtskiljas, f. ex. Carduus och Cirsium, Kochia och Schohena. 

 Vanligen hafva dock underafdelningarne i större slägten i 

 folkspråket skilda namn, hvilka måste bibehållas. Genom 

 dessas alltjemt fortgående afsöndring får folkspråket vanli- 

 gen rätt till slut. Framför allt fordrar folkspråket oförän- 

 derlighet, oberoende af Botanisternas ständigt vexlande åsig- 

 ter. — Den väsendtliga skillnad i växternas namn, som eger 

 rum i Svea och Göta riken, vållar, att man ofta blir tvun- 

 gen antaga tvenne slägtnamn för samma slägte. Skrift- 

 språket har hittills allt för ensidigt gynnat Svea-språket, 

 äfven der Göta-språket haft ett bestänidt företräde. Ofver 

 Dala-målets växtnamn hafva vi rika anteckningar, och har 

 Prof. Säve benäget lemnat en särdeles fullständig och kri- 

 tisk; men dessa synas mig mer än öfriga Norraenatungor 

 afvikande, hvarföre de här förbigås (der de icke äro särde- 

 les upplysande), såsom tillhörande en sjelfständig dialekt. 

 Lappska namn och af Lappskt ursprung äro likaledes ute- 

 slutna. 



Slutligen återstår att redogöra för de inhemska källor, 

 iag begagnat. För dem, som hittills sysselsatt sig med detta 

 ämne, synes hela den rika och vigtiga för-linnéanska lit- 

 teraturen varit okänd. Det har verkligen väckt min förvå- 

 ning att t. ex. hos Frankenius finna icke blott flera äldre 

 namn anförda, utan tillika de hittills kända provinsnamnen, 

 t. ex. JRgopodii, fullständigt upptagna. Förklaringen häraf 

 är, att man den tiden hvarken hade beskrifningar eller figu- 

 rer att bestämma efter, utan inhemtade de Latinska nam- 



