205 



A lisma, Scalting m. Liljebl. och nyare förf., trol. af svalla. 

 Kallas i författarens hembygd Stäkra, liksom hos alla 

 äldre Frank., Tillz., Brom., men nu sa allmänt öfver- 

 fördt till ffinanthe, att jag ej vågar yrka rättelse. 



Al Ii aria, HvitlöksiM f. Frank., Tillz., Bromel. 



Allium, Lök m., Rkspr. och i alla German, spr. Uttalas 

 ofta Lek och Log (Lög Dansk.). Forn. Laukr. Har i 

 flkspr. långt vidsträcktare betydelse, b) lökväxter i all- 

 mänhet, t. ex. Gage a; c) saftiga växter med knöliga röt- 

 ter, t. ex. Se dum Thelephium; d) växter med lökfor- 

 miga blomknoppar, t. ex. Caltha; e) växter med lökfor- 

 migt gyttrade blad, t. ex. Sempervivum; f) växter med 

 löklukt, t. ex. Teucrium. 



Allosurus, Krushräken n. Hn. och redan i mscr. af mig 

 antaget. 



Alnus, Al f. Rkspr., äldre Ålder och Ulra efter Retz. Ge- 

 mensamt för alla Europeiska språk afAriskstam. Grå- 

 alen (Hvit Al Tillz.) benänmes Arre*). I det tyska 

 Erle fins roten till både Al och Arre. 



Alopecurus, Kafle m. Rkspr. af Kafvelgräs, Räfrumpa 

 Frank., Tillz., ett namn tillagdt många växter. 



Alsine, Nörel f. efter Norskan, men innefattar tillika Le- 

 pigonum m. fl. Tydlig flexion af Narv. 



Althsea, Altherot f. Apotheksspr. Salyrth Mscr. 2. Tysk 

 Kattost Tillz. 



Alyssum jemte Berteroa, Sandhvita f. Skrspr., Retzius. 



Amarantus, Amarant, m. efter de odlade utländska ar- 

 terna. Tusenskön Frank. — Yar inhemska hänföres i folk- 

 språket till Mell, Chenopodium. Förtjente namnet Bläsa. 

 Jmf. 2, p. 113. 



Anacamptis, Salehsrot f. Apotheksspr., jemte OrchisMorio. 



Anagallis, Rödarv m. Rkspr. Frank. — äfven i Danskan. 



*) Pietet lemnar i Les origmes Indo-Europre7ives intressanta bi- 

 drag till Alens historia. Tacitus berättar (Germ. c. 43), att 

 Germanerna dyrkade en gudomlighet »vumuie Alcis» (obs. ge- 

 nitiv) i sina dystra (Al-)skogar. Derom erinra Tyska fornsäg- 

 ner och Gcethes ballad der Erlenkönig. Om Guden hade sitt 

 namn af trädet eller tvärtom, eller sannolikast Tacitus tagit 

 det heliga rummets namn för Gudomlighetens, kan ej afgöras; 

 på Sanskr. heter en idol Alka. Men sedermera öfvergick detta 

 namn vid Christendomens införande på tempel, som på Angl.- 

 Sax. kallades Älh. Äfven Ulfilas öfversätter vaöz, isfjöv med 

 Alhs. 



