206 



An c hus a, Tungört f. nh.; med tillägg af Ox- som artnamn 

 blir namnet klart. Kallas i folkspr. Jernrot och Rast 

 (som ej må tilläggas A. arvens is) tor dess sega rötter, 

 som hindra plogen. Jmf. Ononis. J. Marias nyckelband,- 

 Boh. (medd. af Rietz). 



Andromeda, Rosling (= blommande ljung) m. Liljebl., pas- 

 sar rätt väl; eljest Soickra, flkspr. (Femsjö), flexion af 

 Squattrara. 



Androsace, Hillsko m., Linné! Okändt i folkspråket och 

 af okänd härledning. Endast i Norskan har jag funnit 

 detta namn tillagdt Stenhammaria. På den kan härled- 

 ningen af Hill, rimfrost, passa. 



Anemone, Sippa f. Rkspr. Se Band. 2, s. 79. Hvitsip- 

 pel Frank. Blåsippa Tilb. (i äldre tider kallades den ef- 

 ter latinet äfven Lefverört). Så väl genom sin mängd 

 och prydlighet som sin tidiga blomning hafva slägtets 

 arter erhållit flera namn på olika orter, ss. 1) Si2?pa, livar- 

 af Sibb är en flexion, troligen ock Semper i Semper- 

 tuppa, af fornn. Sipr; 2) Vera (Vedrcros Frank.) med 

 sina talrika flexioner*), och 3) Lack Frank., hacka (Hvita- 

 låcker, blälåcker äro de enda af folket i V. Småland bruk- 

 liga, i Skåne och Tyskan Luck). Linné upptager jemte 

 föregående 4) Meja, men detta är troligen samma ord 

 som Mjella. Se Melampyrum. 



An ge lic a, Strätta f., äfven Sqvätta, Flkspr., Skrspr. Of- 

 riga provinsnamn mindre användbara. Frank, benämner 

 den Björnloka (nu Björnstut). I S. Sverige benämnes 

 den allmänneligen Tjuton pl. n. (äfven Angatutor, -pipor). 



*) Vera jemte dess reguliera flexioner Ves och Ver/ anser jag 

 med Linné m. fl. vara det normala uttalet af detta i folksprå- 

 ket förbråkade namn. Se Eietz. Dial. Lex. Dervid må först 

 erinras, att dessa namn hafva ingen förvandtskap med Fihla (ett 

 af de mest bestämda, fast kollektiva namn i språket) eller Rvij- 

 va = Primula; vidare att detta namn icke förekommer hos 

 någon äldre författare; endast Frank, har Vedra, men för de 

 sydeuropeiska odlade arterna, således troligen infördt. I S. 

 Europa benämnas äfven Crocus-arterna, som blomma samtidigt 

 med Anemonerna, Vera, vira, hvilket namn Pietet härleder af 

 Ver, veris. Namnet Vera är ytterligare märkvärdigt för sin 

 dubbla flexion, en svagare: Vera, Ves (Ve Retz., Veis i Dansk.), 

 Visil (se Parnassia); och en starkare Vera, Verf, Vira (ej 

 Hvifva). Alla dessa former upptagas redan af Linné. För den 

 starkare flexionen ligger måhända ett Vevel till grund. Öfriga 

 benämningar: Tjälblumma(Yv&Xik.), Killivcihlomma (Gottl., Linné) 

 o. s. v. finnas redan upptagna af våra äldre författare. 



