207 



hvaraf Prof. Säve anser Stut (af Tuta) vara en flexion 

 med omslags-s. Alla flkspr. namn afse den pipiga stjel- 

 ken, som användes af barn till sprutor, hvisselpipor. 



Antennaria, Kattfotsört f. Rkspr., i äldre Flkspr. Noppa, 

 tillagdt äfven Gfnaphalia. Under namn af Harfot och 

 Kattfot förenas af Frank., Tillz., Br. detta slägte med 

 Gnaphaliura och Filago. 



Anthemis, Kullor pl. fem., Rkspr. A. tinctoria kallas Let- 

 blomster, Frank., Tillz. — Ballerbro, Balsebro äro förderf- 

 vade uttal af Baldursbrå, hvilket tillhör Tripleurosper- 

 mum. 



Anthericum, Sandlilja f. Rksspr. 



Anthoxanthum, Vårbrodd ra. Rksspr., Frank., Tillz. och 

 alla följ. förf. 



Anthriscus, Kax m., Hundkäxa f. Rksspr. — Vild Körf- 

 vel. Tillz. 

 b. Cerefolium, Körfvel, Rksspr. Kirvael Hrpstr. Kirf- 

 vil. Mscr. 2. 



Anthyllis, Väpling m. Flkspr. — Af ven och rättast till- 

 lagdt Trifolium. Geteväpling Frank., Tillz. Till Menyan- 

 thes föres ock Väpling, men alldeles oriktigt. 



Antirrhinum, Skallebloninia f. tih. efter dess mest karak- 

 teristiska del, frukten. Benämningarne Hundhufvud Frank., 

 Tillz., Kalfnos bkåne, Kalfhufvud Retz., Lejongap Hn., 

 synas ej lämpliga till slägtnamn. 



Apera, Kjösa f. Flkspr. allm. Småland, V.Götl., Upl., re- 

 dan hos våra äldre förf. Flexion af Kase. 



Apium, Selleri n. Rksspr. I medeltidsskrifter Hi^pst., Mscr. 

 2 och våra äldre förf. kallas det Effig, Märke. 



Aquilegia, Ackeleja f., Rksspr. Af äldre, Frank., Tillz., 

 Brom. skrifves Akerleja. 



Arabis, Backhränna f. Brom. och äldre förf. men ofta för- 

 vexladt med Draba verna, liksom namnet Quesört, egentl. 

 tillkommande Arabis, men obestämdt. Ar. hirsuta kal- 

 las af Frank, mindre Tornört. Namnet Glis kan mot all 

 etymologi omöjligen hitföras. Frön af så väl detta släg- 

 tes arter som Turritis, Thlaspi, Sisymbr. Sophia 

 benämnas Stillfrö. 



Arctostaphylos, Mjölonris n. Rksspr., redan hos äldste 

 förf. Frukt Mjölon pl. n.; af A. alpina Ripbär. 



Archangelica, Qaanne n. Fornn., ännu bibehållet i n. 

 landskapen, Quannrot i Dal., allmänt i Norge och med 

 olika uttal på Färö (Quönn) och Island (Hvönn). I me- 



