233 



Petri, Johannisnycklar, tillagda olika arter. — En afdel- 

 iiing med delta rotknölar kallades under medeltiden Pal- 

 ma Chris ti, h varefter folknamnen: Herrans händer, J. 

 M. hand. Guds och djefvulens hand. — Namnet Yxne är 

 rent af förkastligt; det är endast ett förskämdt uttal af 

 Oxe och brukas derför endast i sammansättningar, t. ex. 

 Yxlägg = Oxlägg, Yxnöron = Oxöron, Yxnepees (= Pe- 

 nis tauri) = Platanthera. 



Origanura, Konig m.? Rksspr., ett fornn. namn, redan upp- 

 taget hos Hrpstr., Mscr. 2 och alla sednare författare. 

 Efter Tyskan, hvaruti växten ej har eget namn, utan för- 

 enas med Clinopodium, har den oriktigt äfven blifvit kal- 

 lad Dosta. — Mej ram är en odlad art af detta slägte. 



Or nit ho gal um, Stjemlök m. nb. efter Trdgspr. Morgon- 

 stjernor (O. umbellat.) och Aftonstjernor (O. nutans). 



Ornithopus, Klwicka f., nh. O. perpus. Fogelklovicka. 



Orobanche, Snt/Urut f. Detta af mig nybildade namn fin- 

 ner jag äfven af Hn. föreslaget. Sommarrot Frank., men 

 förvexladt med Cynoraorium. 



Orobus, Vippärt f. Skrspr., Flkspr. Upl. etc. O. ve mus 

 kailas i O.G. Krakärt, men detta namn tillägges allmänt 

 Vic. Cracca; O. tuberosus allm. Gökmat, men äfven 

 Oxalis m. fl. 



Osmunda, Safjabräken, Safsabuske, flkspr. Om detta märk- 

 värdiga namn se Band. 2, s. 75. I Almas, Femsjö sn, 

 kallas den Rönrot, Rörot. Som roten alls icke är röd, 

 måste namnet blifvit vanstäldt. Jag är subjektivt öfver- 

 tygad, att dess rätta uttal är Runarot, som då på det 

 mest frappanta sätt sammanstämmer med betydelsen af 

 Safjabusken. 



Oxalis, Harsyra f. Rksspr.; i flkspr. äfven Gökmat, Sur- 

 klöfver. Vårhane. — Syrsälta Liljebl. 



Oxyria, Fjällsyra f. Liljebl., Retz. Syrling Hn. 



Oxytropis, Kbärt f. Liljebl., Retz. till en del. Vid nam- 

 nets bildande synas detta slägtes arter företrädesvis af- 

 sedda. 



Padus, Hägg f. Rksspr. Förekommer endast i Skandina- 

 viska språken. Förvandt med fn. Hagi. 



Panicum, Hönshivs m. Skrspr. Retz. 



Papaver, Valhno f. Rksspr. I flkspr. och hos alla våra 

 äldre förf. Vallmoga (Walmyghffi Hrpstr., Mscr. 2). Om 

 namnets härledning se B. 2, p. 97. 



Parietaria, Blidnässla f. nb. Detta namn, som rättast 



