248 



Verbascum, Kungsljus n. Rksspr. derjemte Ljusbrand 

 Hrpstr., Frank. m. \ Lungört Kalmar 1. 



Verben a, Jernört f. Skrspr., Hrpstr. och alla medeltids- 

 skrifter, Frank, och följ. (Jernört i flkspr, = Centaurea). 



Veron i ca, Ärenpris m. Rksspr. efter Tysk., egentl. V. of- 

 Jicinalis, i Vgtl. Jordkrypa Linn. Att för detta olikar- 

 tade slägte uppgifva ett passande slägtnamn torde knappt 

 vara möjligt. I folkspråket finnes intet, utom det obe- 

 stämda arv för V. agrestis grupp. Äldre skriftställare 

 hafva upptagit Bäckböna eller Bäckgröna (Frank., Tillz.) 

 efter V. Beccabunga, Gamander efter V. ChamaBdrys, men 

 intetdera har ingått i flkspr., och begge äro nu obrukliga. 

 Den rätta Gamandern är dessutom en art af Teucrium. 



Viburnum, i i^veaxW^e Olvonbuske m.^ frukt: 0/yon n. pl. (^ 

 Ulfbär) Frank., Qualkebär af qualka, qvälja — i Götarike 

 Elnaträd n. (== Elfträdet), äfven Illnaträd (Onda trädet), 

 Vattenhyll Broia., Holltry af Ilyll och Try! Ugglebär 

 Kalmarl. m. fl. Med gallblommor: Snöhollsträdet. Det är 

 svart inse, hvaraf trädet kommit i elakt rykte, ansetts 

 tillhöra Troll o. s. v. Kransarne af de stora gallblom- 

 morna hafva gifvit anledning till Elnaträd. 



Vicia, Vicka f. Rksspr., forntysk. — V. Cracca kallas 

 vanl. Kråkärt, äfven Vial, Viar. 



Vin ca, Ivgrön, Immergrön f. af forng. iwa, evig. Igrön, 

 Sinngrön Frank. 



Vincetoxicum, Tidkort f. flkspr. efter foglen Tolk (eljest 

 efter Svalan). Denna är i forngerm. mening rätta Sval- 

 örten (hos äldre Hirundinaria) och benämnes af våra äl- 

 dre författare Svalört, Svalrot Frank. Namnet Hors- 

 konung är orimligt. 



Viola, Viol f. Rksspr.*), ett redan i medeltiden allmänt 

 antaget namn. En art, V. tricolor, eger flera benämnin- 

 gar i flkspr., af hvilka Skateblomma och Styfmorsviol äro 

 de mest använda. 



") För att skilja dessa växter från de violetta Crucifererna bibe- 

 håller jag här latinska uttalet Viol, som ock redan är anta- 

 get. Eget är, att dessa utmärkta vårblommor ej ega sjelfstän- 

 digt inhemskt namn; men jag gissar, att namnen Vera, ves 

 (Ver, Veris) egentligen tillhöra dessa, fastän genom förvexling 

 med Anemone Hepatica sedermera öfverflyttade till Sippoi-na. 

 Anledningarne dertill äro, att både Vwla hirta och Anem. He- 

 patica benämnas Ves, i Danska folkspråket efter Hornem. Blå- 

 viis, att namnet Blå-Visil, som Retz. tillägger en art, är en fle- 

 xion af Ves. 



