250 



ej särskildt afses, hafva Krist-tomet (Kristtornar vore högst 

 stötande), Surtornet, Nypontomet m. fl. alltid pluralen Tör- 

 nen. Men det Tyska Andorn m. torde i Skrspr. rättast bi- 

 behålla sitt genus, ehuru i folkspr. sägs ett Andorn, flera 

 Andorn. Här, som flerestädes, anser jag ej mina åsigter som 

 de enda riktiga, utan framställer dem endast som varianter 

 till ompröfvande vid slutlig granskning. 



Dessa, hvilka sä väl i skrift- som folkspråket sällan ega 

 sjelfständiga namn, utan endast kollektiva, kunna f. n. icke 

 behandlas efter samma grunder som föregående. I praktiskt 

 hänseende synas ock speciella namn vara öfverflödiga, då 

 endast få, mera framstående, af folket komma att urskiljas 

 och Botanisterna alltid helst begagna de vetenskapliga. 



Hela familjen Bryaceae utgör efter folkuppfattningen blott 

 ett slägte, benämndt Mossa, som derföre ingår som subjekt 

 i alla slägtnamn. Endast ett slägte, Fontinalis, har sjelf- 

 ständigt namn, Lönke, som måste bevaras. Af öfriga Mos- 

 sor, i flkspr. Mös, har jag endast hört följande ega bestäm- 

 da benämningar: Sphagnum, Hvituiossa, Leucobryum 

 Svalhnossa, Hypnuni (större arterna) Väy<jmossa, Tortula 

 ruralis Droppmossa, Polytriclinm couDiiune (samt Dicranum 

 scoparium) Skur- eller Viskmossa, men den förra i Rksspr. 

 Björnmossa. Ofriga benämningar på densamma, Kråkbjugg, 

 Gökråg m. fl., äro naturligtvis obrukbara. Trälamossa a. är 

 obestämdt, vanligen Hypna, växande på magra ängar. 



Familjen Hepaticie har icke ens eget namn i folkspråket, 



