256 



ner man lätt, att de ursprungliga, forngermaniska bäst be- 

 varats i det Skandinaviska språket, icke blott till antal, 

 utan äfven uttal, med bibehållande af ordens ursprungliga 

 böjlighet. Den romanska kulturen inträdde i Tyskland både 

 tidigare och mera genomgripande än i Norden. De nyare 

 Tyska Botanisterna s^nas mera afsett det systematiska in- 

 tresset, än det nationella, historiskt-linguistiska. Liksom 

 Tyskland måste hemta den forngermaniska mythologien från 

 Skandinavien, så torde man ock der igenfinna de äldsta 

 växtnamnen. Åtskilliga Tyska provinsbenämningar, som nu 

 icke ingå i skriftspråket, häntyda derpå, att namnen i 

 äldsta tider varit mera öfverensstämmande, såsom Grenne 

 för Abies, Lenjie för Lönn, Sal för Salix caprea. Synner- 

 ligen har väckt min förundran, att hos Walpert finna som 

 Tyska folknamn på Salix pentandra Halster, Jalster, Jäl- 

 ster, Jolster, Julster, Juster — eller alldeles desamma, 

 som förekomma i vårt folkspråk. I Engelska språket fin- 

 nas ännu bevarade flera namn tillhörande fornnordiska språ- 

 ket, som saknas i Tyskan. 



Slutligen far jag betyga min förbindelse till Hr Prosten 

 Rietz för värderika upplysningar öfver flera växtnamns här- 

 ledning och hänvisa till hans förtjenstfuUa Ordbok öfver 

 allmogespråket för flera ej här upptagna namn. 



