277 

 vanligen som buske, men äfven som träd, synnerligen då 

 den är planterad. I min barndom funnes deraf vid Femsjö 

 ett par honträd, 25 — 30 fot höga. Ännu frodigare växer 

 den i Norra Lappmarkerna; stammen får en mans tjocklek, 

 bladen blifva mycket stora, breda (ovala), mindre tillspet- 

 sade, så att den torde förtjena anmärkas som en egen va- 

 rietet (i Vahls Herbarium finnes den som en egen art, un- 

 der namn af aS. latifolia) ; fullkomligt liknande exemplar er- 

 höll jag från Kinnekulle af Lindgren, som äfven anmärkte, 

 att den der egde manstjock stam*). På magra fält i slätt- 

 lands-trakter, såsom Skåne, kring Enköping o. s. v., före- 



*) Det torde förefalla mången oväntadt, att denna, -S*. de])ressa, 

 S. nigricaus m. fl. förekomma frodigast i högsta norden och af- 

 taga emot södern. Men det är en allmän lag i naturen, att 

 hvaije art fullkomligast utbildas i sitt hemland, och ju mera 

 derifrån aflägsnad, desto mindre frodig växer den. Ett blidare 

 klimat gör visst icke hvarje växt mera frodig. Nämnde pil- 

 arter, Dvergbjörkeu m. fl. blifva ojemnförligt frodigare i Lapp- 

 land än i Småland. Vid första betraktandet måste dock anses 

 ännu besynnerligare, att fjällväxterna i södra orterna mest ska- 

 das af frost, så att de, odlade i varmare trakter, antingen måste 

 förvaras inom hus (hvilket är förhållandet med Fjällpilar, hvil- 

 ka derföre icke kunna blifva föremål för allmännare kultur) 

 eller täckas öfver vintern och långt fram på våren; — men detta 

 är lätt förklarligt, om man besinnar, att de i sitt egentliga hem- 

 land äro hela denna tid betäckta af snö, hvilken som dålig 

 värmeledare skyddar för kölden, deremot att i södra orterna 

 de äro blottställda för bar vinter, att den slumrande vegeta- 

 tionsdriften derstädes i otid väckes af den tidiga vårvärmen, 

 hvarefter de späda skotten förstöras af eftervintrar och frost- 

 nätter. 



