280 



'7. Allmänna Rödviran (S. purpurea L.) har från äl- 

 dre tider i Skåne varit allmänt odlad (n. m. på flera ställen 

 skenbart vild) och trifves väl äfven i medlersta Sverige. 

 Vid Upsala finnas utmärkt vackra, täta och varaktiga häc- 

 kar af denna art. Den skiljes mycket lätt från de öfriga 

 genom sina smala, men upptill bredare, blåaktiga blad, af 

 hvilka de nedre är o motsatta. Yngre q vistarne är o purpur- 

 röda, äldre gråaktiga; inre barken citron-gul och utmärkt 

 genom en egen bitter smak. Bladen svartna under tork- 

 ning. Salix HelicV, Lamhertiana och Wolgariana äro indi- 

 viduella former af denna, som i fria naturen utan ajl gräns 

 sammanflyta med den vanliga. Hos alla äro båda ståndar- 

 ne sammanväxta till en enda, hvars knapp derigenora blir 

 4-rummig. Till lefvande häckar är den en af de mest vär- 

 derika; till fästande af flodstränder den tjenligaste. Af de 

 långa, smala och sega vidjorna beredas de vackraste och 

 finaste korgarbeten, rothattar och flera flätverk. Det är 

 med denna arts utmärkt smidiga vidjor de vackra, varak- 

 tiga (»hundraåriga») Skånska halmtaken hufvudsakligen bin- 

 das. 



8. Gröna Rödviran (S. rubra Huds.) har först i sed- 

 nare tider blifvit införd; endast på få ställen i Skåne, Ve- 

 stergöthland (hvarifrån dock redan Liljeblad kände den) 

 förekommer honplantan, men vid Nyqvarn i Södermanland 

 hanstånd planterade. Den är högre och spensligare till väx- 

 ten än föregående; lätt skild genom sina smalare, upptill 

 tillspetsade, gröna blad, längre stift och endast nedtill sam- 



