282 



mande, oskaftade, bladlösa och mycket ullhåriga hängen, in- 

 neslutna i ovanligt stora, för denna grupp egendomliga, 

 knoppar, hvilkas mösslika täckfjäll mycket tidigt affalla, 

 stundom redan om hösten. Hängenas rika uUhårighet sy- 

 nes vara i dessas ställe bestämd att skydda dem mot köl- 

 dens inverkan. 



9. Spetshladiga Daggpilen (Salix acutifolia W.) växer 

 fullkomligt vild i Finland på Ladogas stränder; men till Sve- 

 rige blef den först (endast hanståndet) införd under första 

 årtiondet af innevarande sekel af framl. Professor A. J. 

 Retzius; numera är den temligen allmänt planterad både i 

 södra och medlersta Sverige; äfven från Jemtland har jag 

 erhållit blommande qvistar deraf. Ar 1812 fördes den af 

 mig från Lund till Småland och har nu derifrån vida spridt 

 sig. För öfrigt är den så närbeslägtad med följande, att 

 den måhända rättare betraktas som underart af densamma. 

 Båda utmärka sig genom sina brunvioletta grenar, om 

 våren öfverdragna med en grå dagg, som med fingret lätt 

 afstrykes, inre barken gul (lik Rödvirans), stora hänge- 

 knoppar, som redan om vintren afkasta sin betäckning, och 

 tidig blomning, minst 14 dagar före alla andra Pilar. Från 

 följande åter skiljer denna sig endast genom sina smalare, 

 jemnbredt-lancettlika, mera långspetsade blad och stipler 

 samt mycket längre och smärtare, slutligen hängande gre- 

 nar. Till växten liknar följande S. fragilis, denna åter S. 

 fragilis pendula eller ännu mera Tårpilen, hvilken den så- 

 som prydnads- och sorgeträd under vårt klimat ersät- 



