289 



väl trifves; först efter enskiftet blef den allmänt spridd, 

 och nu mera är det hufvudsakligen denna art, som plante- 

 ras på alla jordvallar. Först på 1820-talet började man 

 tillika plantera den pa flygsand vid hafvet, der den dock 

 synes vantrifvas. Arten växer öfvei- allt vild vid medlersta 

 Europas floder; men ehuru båda könen hos oss förekomma, 

 visar den intet anlag att naturalisera sig. Den skiljes lätt 

 från alla öfriga genom sina långa, jemnbreda, helbräddade, 

 i kanten inrullade blad, som på undre sidan äro hvita af 

 ett tilltryckt silkesludd. Dess mångfaldiga användning till 

 stängsel, till gröfre korgarbeten, mindre tunnband o. s. v. 

 äfvensom till kokved är tillräckligen bekant. 



Saluv stipularia Smith är i min tanka endast en frodi- 

 gare förändring af Korgpilen, med något bredare blad och 

 större stipler. *S. stipularis Agardh, icke andras, är S. lan- 

 ceolata; en förvexling, som ledt till flera lätt lösta tvifvel. 



17. Engelska. Bandpilen (S. Smithiana W.) har af 

 Koch och flera blifvit förvexlad med följande, men är en 

 derifrån lätt och tydligen skild art, synnerligast genom sina 

 dubbelt mindre och smalare hängen. Bladen äro lancett- 

 lika, platta, på undre sidan, synnerligast yngre, hvitaktigt 

 silkesludna. Den anses ursprunglig i Schweitz*), men har 

 i senare tider spridt sig från England, hvilket gifvit anled- 



*) D'^ otvifvelaktigt vilda exemplar, som lemnas i BecL PI. Volg. 

 under detta namn, tillhöra .S". Gmelivi Pall., en så högst när- 

 beslägtad art, att den torde vara stamformen. 



Fries, Bot. Utfi., III 19 



