291 



högre (jag har sett träd deraf af 20 - 30 tbts höjd) än nå- 

 gon af de föregående; men som träd är den föga varaktig 

 och vissnar lätt. Den skiljes från de öfriga genom sina 

 fullkomligt lancettlika, platta, nästan helbräddade. pa undre 

 sidan gråludna blad, hjertlikt njurlika biblad, stora hängen 

 med tydligt skaffade fröhus. Denna art lemnar, uppdragen 

 såsom buske, de bästa tunnband, som tinna begärlig afsätt- 

 ning, hvilket väl är egentliga anledningen till dess hastiga 

 spridning. Till korgarbeten och finare flätverk är den der- 

 emot för grof. På flygsand med fuktig botten trifves den 

 bättre än Korgpilen. Till häckar är den mycket använd, 

 men bcir da helst planteras i förening med mera lagväxta 

 arter, t. ex. aS. pnrpiirea, inollissirna. På skoglösa trakter 

 lemnar den ett lätt tillgängligt brännmaterial, och dess fasta 

 störar kunna användas till flerfaldiga behof. — Bland de 

 flera arter, som erhållit namnet 8. lunceolato, hvilket är den- 

 na arts äldsta, är denna den enda, som ej har äldre nanni, 

 och den, till hvilken det bäst passar. Då detta namn redan 

 ingått i Hera praktiska arbeten, t. ex. Ströms Skoyshnsliåll- 

 ning m. fl., leder dess förändring endast till oreda. Att 

 VVahlenbergs 6'. bmceolata är fullkomligt identisk med vår, 

 är af hans citat och boskrifning klart, så mycket säkrare 

 som han be-shyeit den efter mina exemplar. I Agardhs Sta- 

 tistik benämnes den både S. atipularis och .S. Smithiana, 

 men båda äro oriktigt förda till denna art. 



19. Ri/.ska BandpUen (S. acuminata Smith, ej Hofl^m. 

 eller Kocli) tinnes mig veterligen ingenstädes i Sverige od- 



