307 



män och i hög grad föränderlig. Vanligen är den lågväxt, 

 på ängar der den ärligen afsläs nedliggande, men uppväxer 

 äfven till högre buskar och liknar då sä mycket den mindre 

 formen af <S. avrita (S. aurita ambigua), att de vanligen 

 förvexlas. De äro dock bestämdt skilda; hos S. anihigmi äro 

 bladen nätådrigt skrynkliga, under ludna; hos S. plicata 

 åter endast yngre längs nerverna fållade, äldre släta och 

 ofta glänsande, under tilltryckt silkeshåriga, men svartna 

 icke under torkning, som & repen.^. Seringe framställde 

 först klart dessa arter. Att denna art är den ursprungliga 

 S. incubacea L. Fl. Suec. ed. 1., är mig af beskrifningen 

 klart, fast han sedermera öfverför detta namn till *S. rcpen- 

 tis former samt slutl. till Ä. av<jnfitifolia. I ekonomiskt 

 hänseende synes denna art vara utan all vigt. Allmogen 

 skiljer den icke från den förra och benämner bada Jord- 

 vide. 



35. Fhinmdct (.S. hnmarkica W. — /wn hört. /i^r. *]) 

 förekommer mera sparsamt norr om föregående aiters nord- 

 ligaste gräns, ymnigast i Umeå Lappmark. Den närmar sig 

 mest följande, från hvilken den skiljes med på undre sidan 

 nätådriga, finhåriga blad, korta hängeskaft. Denna synes 

 med allt skäl antagas för en bastard af Ä. anrita och S. 



Att den senare (= S. repens glabrata) ej är den ursprungliga, 

 är klart deraf, att den icke finnes i Laj)pland, långt mindre i 

 Finmarken. Då olika författare haft dessa tvenne helt olika 

 växtformer för sig, förklaras lätt deras mycket stridiga, men 

 likväl hvar för sig riktiga, omdömen, äfvensom den ohjelpliga 

 oreda, hvari de invecklat sig. som ej insett detta förhållande. 



