314 



närbeslägtade arter berömmes till krutberedning. Aska lem- 

 nar pilveden föga (1 skalp, af en centner ved). 



Barken af de egentliga Pilarne hyser rikt förråd af 

 garfämne och anses dels jemförlig med ekbarken, dels öf- 

 verträifa densamma. Det är likväl icke mig bekant, att den 

 i stort hos oss blifvit använd; men den torde blifva vigtig 

 i den mån ekskogarne (såsom nu sker med förvånande ha- 

 stighet) aftaga. Deremot är barken af Sälgen i södra or- 

 terna begärligt eftersökt, såsom den yppersta för beredning 

 af klippingsskinn. Ofriga Gråvidens bark användes för sam- 

 ma ändamål, äfvensom Jolsterns, och i brist af dessa till- 

 blandas äfven andra arters. Som färgämne har jag endast 

 funnit Hvita Pilens och Sälgens bark uppgifna. Den förras 

 bark, kokad med Alun, gifver enligt Retzius ylle en vacker 

 kanelbrun färg, och med tillsats af i vatten upplöst och si- 

 lad hvit Pottaska en kanelfärgad lackfärg. Blöter man bar- 

 ken länge med lut i kopparkittel, så kunna ylle och siden der- 

 uti färgas blodröda. Sälgens bark användes, helst i bland- 

 ning med albark, till lädersvärta och till svart färg på ylle 

 och linne. Afkok af Sälgens bark ger wismutbetadt ylle en 

 gul färg. Derjemte erhålles af pilarnes bark ett egendom- 

 ligt växtämne, Salicin, som renadt bildar små hvitaktiga 

 kristaller, hvilka lätt lösas både i vatten och alkohol och 

 hafva en synnerligen bitter smak. Det eger feberdrifvande 

 egenskaper och har så väl i Sverige som i England i hög 

 grad blifvit berömdt såsom surrogat för Kinabarken emot 

 frossor. De arter, som i detta afseende blifvit med lycklig 



