315 

 framgång försökta, äro Hvita och Knäcke-Pilen samt Jol- 

 stern. Den art, som efter min öfvertygelse i detta afseende 

 är verksammast, är Rödviran, som innehåller största qvan- 

 titet af Salicin och i friska tillståndet utmärker sig genom 

 egen, bitter smak. Det är ett allmänt, lätt tillgängligt fross- 

 medel, som på landsbygden torde förtjena synnerlig upp- 

 märksamhet. För detta ändamål insamlas barken af de 

 2 — 3-åriga skotten, torkas och pul veriseras, och intages 

 V2 — 1 qvintin deraf hvar tredje eller fjerde timma under 

 fritiden, sedan afförande medel förut blifvit använda. 



Bladen äro som foder icke utan värde. Vide-arterna 

 ega dervid företräde framför de egentliga Pilarne. Synner- 

 ligen Sälgen är i detta afseende af högt värde; dess löf be- 

 römmas äfven för hästar, för hvilka liksom för fåren löfven 

 af öfriga arter äro mindre begärliga (Jolstern och Mandel- 

 pilen berömmas likväl af flera äfven för far). Att de lägre, 

 buskartade arternas årsskott under slåttertiden afslås för 

 att bidraga till fodermängden, är redan anmärkt. — Med 

 bladen af Jolstern färgar allmogen ylle gult. 



Pilarnes frön omgifvas af en ull, liknande bomull, men 

 den är mera spröd och kan derföre endast blandad med 

 annan spinnas. För ett århundrade sedan gjorde denna 

 upptäckt af en Prost Westbeck i Sverige stort uppseende, 

 och i Tyskland anlades stora fabriker för denna ulls föräd- 

 ling. 1 nyare tider, då priset på bomull sa betydligt fallit, 

 har densamma kommit ur bruk, men till filtar, vadd, stopp- 

 ning i täcken o. s. v. är den väl användbar. Sättet för 



