324 



vara, ehuru de vanligen äro fastade pä träd), och då de 

 måste skapats senare, än de fullkomligare växter, på hvilka 

 de endast förekomma, hafva vi benämnt dem Hysterophyter 

 (Se Band. 1, s. 66). 



Hvad man vanligen kallar svamp är växtens frukt, som 

 vid bestämda årstider under gynnande atmosferiska förhål- 

 landen utbildas; det vegetativa systemet, hvilket hos de hö- 

 gre Svamparna oftast är mångårigt, är vanligen förborgadt 

 i jorden, i ruttet trä, bland mossa o. s. v. Hos de lägre 

 träder det ofta i dagern och öfvergår dä omedelbart till 

 fruktbildning. Detta sa kallade svamplager (mycelimn) fö- 

 reter de mest olikartade bildningar, bland hvilka följande 

 äro de hufvudsakligaste: 



a) Ett fint ludd eller jibriller, som hos en del utbildas 

 till en sammanhängande väfnad eller i trädspringor samman- 

 packas till en fast, läderartad massa, i folkspråket benämnd 

 Snufve-läder. Hos några arter, företrädesvis i varmare län- 

 der (t. ex. Pohjporus Tid>eraster, flera tropiska Lentini), är 

 det tillika klibbigt, sa att den deraf genomväfda jordmassan 

 sammanlimmas till en stenhård klump*). I källare och 

 grufvor åter, der inga egentliga svampar normalt utbildas 



*) Den i Italien s. k. »Pieira Foiujaja» är en dylik mycelii-bild- 

 ning af Polyporus Tufieraster, hvilken ofta uppnår en fots dia- 

 meter och deröfver. Förflyttar man denna af grus, kol o. s. v. 

 bestående hoplimmade massa till aflägsna orter, förvarar den 

 i källare och flitigt vattnar densamma, utbildas deraf ständigt 

 nya, ätliga svampar. Prof. Gadd odlade den i Åbo. Se K. VeL 

 AL Han dl. 1707, s. 04. 



