326 



s. k. Sclerotii-hildmngaiY*), vanligen runda, varierande från 

 ett Vickfrös eller ärts storlek till en Valnöts. Bland de 

 högre svamparna uppträder detta svaniplager sällan, f. ex. 

 hos Agaricas tuherosus, raceinosus, oftare bland de lägre, f. 

 ex. Ti/phul(£ och i synnerhet utmärkt bland skälsvamparna, 

 SS. Peziza tuberosa, Tuha. Det förekommer dels nedsänkt 

 i jorden, som hos nämnda Pezizer, dels pa döda växter. 

 Den mest bekanta bland dessa är den sä kallade Kålsvam- 

 pen, hvilken ofta om våren finnes i mängd på ruttnade blad 

 af kal och till den grad liknar kålfrön, att den af allmän- 

 heten ofta anses för dylika. Se Be7'g. i K. Vet. Ak. Handl. 

 17 Uo, 20. 208 — 213. Några utbildas sedermera till kärn- 

 svampar (slägtena Pyrenophora och Dothiora). De svarta 

 knölar eller fläckar, man om sommaren finner på en del 

 träds och buskars blad (Xyloma P.), kunna äfven räknas 

 hit; men på de nedfallna ochj vissnade bladen fruktificera de 

 och utbildas till Disksvampar. 



d) Det skorplika svamplagret, af kornig textur, är all- 

 tid fastväxt vid sin matrix och liknar fullkomligt de lägre 

 Lafvarnas bal, men saknar gonidier och den gröna färgen. 

 Hos Hymenomyceterna öfvergår det omedelbail till frukt- 

 lager, t. ex. Curticiu7)i calceion; men hos Pyrenomyceterna, 

 äfvensom några Discomyceter, förblir det alldeles skildt frän 



*) Slägtet Sclerotium efter Tocles och Persooiis uppfattning inne- 

 fattar de mest olikartade svampbildningar, som i den mån frö- 

 redningen bhr känd bilda egna slägten. Plastan en del är att 

 anse blott för Mycelier, vakte man sig likväl noga att på grund 

 deraf bryta stäfven öfver alla. 



