332 



Svamparnas substans öfvergår genom talrika medelfor- 

 mer från ett löst flytande (ej segt) slem till en gelé-artad, 

 köttig, broskartad, träd-, till och med sten-hård massa. Ju 

 fastare substansen är, desto långsammare är deras tillväxt. 

 Den inre strukturen är vanligen floccös af fina, tätt intrass- 

 lade trådar, men hos några cellulös; hos de lägre Disk- 

 svamparne och flertalet bland Kärnsvamparne äro hylshusen 

 (eoccipula) liksom förkolade. Synnerlig uppmärksamhet för- 

 tjenar den lätt aflösliga slemhinna, som bekläder flera af de 

 högre Hattsvamparnas hattar. Bland strukturens öfriga egen- 

 heter förtjena företrädesvis anföras de spiraltrådar, man fin- 

 ner hos Trichice, Battarrea och flera Gasteromyceter, äfven- 

 som Mjölkskiflingarnas saftgångar. 



De biologiska förhållanderna äro hos Svamparna så olik- 

 artade, att hvarje grupp i detta afseende erbjuder flera egen- 

 heter. Vi hafva redan anfört Slemsvamparna, som i detta 

 hänseende afvika från alla ötriga växter. De alltid under- 

 jordiska Svamparne (Fiingi Hypogcei, till hvilka äfven EJa- 

 phomyces och Cenococcum höra) äro ock till sitt lefnadssätt 

 från alla öfriga afvikande; men efter fröredningen måste de 

 fördelas på helt skilda familjer, så att Tuberacei höra till 

 Ascomycetes, H'/menogastrei jerate Elapliomyces och Ceno- 

 coccum till Gasteromycetes. Ännu mera egendomliga äro 

 Rost-svamparne, hvilka utbildas inuti andra lefvande väx- 

 ter, motsvarande Entozoerna bland djuren, men vid mogna- 

 den sönderspränga öfverhuden och utbryta. Till dessa sluta 

 sig nära flera af JJylssvamparne, synnerligen Kärnsvampar ; 



