339 

 anordningen under de senare 50 åren förblifvit oförändrad, 

 och alla de talrika under tiden tillkomna arter deruti med 

 lätthet kunnat inpassas. De framställa flera parallelt jemte 

 hvarandra löpande serier, och som egna slägten hafva \i se- 

 dermera endast upptagit de naturliga grupper, som icke utan 

 att afbryta den naturliga serien kunnat bland de öfriga in- 

 tvingas eller ock måst fördelas på vidt skilda underslägten. 

 Till de egentliga Skiflingarnas första serie, 7ned hvitt 

 fröstuft*), höra: 



a) Flugsvamparne (Amanita), hvilka hafva ett dub- 

 belt hylle, ett allmänt, inneslutande hela den yngre svam- 

 pen, men under dess utbildning bristande sönder till vårtor 

 på hattens yta, ett enskildt, fästadt på foten som en ring 

 och endast betäckande skifvorna. Hit höra Kajserlingen (A. 

 cfesareus), en af de läckraste svampar, men endast förekom- 

 mande i S. Europa, samt de ytterst giftiga Allmänna Flug- 

 svauqien, Sv. Svamp. t. 1, och Ofläckade Flugsvampen, Sv. 

 Svamp. t. 2. 



b) Fjällskijlingarne (Lepiota) hafva likaledes dubbelt 

 hylle, men det allmänna är fastväxt med hatten, utgörande 

 dess öfverhud. De arter, som hafva en fri, ej vid foten fä- 

 stad ring, äro ätliga, ss. Stolta FjäUsMjiingen, Sv. Sv. t. 3, 

 Milda Fjällskiflingen, Sv. Sv. t. 18. Hatt och lameller äro 

 hos de äkta Fjällskiflingarna skilda frän foten; men hos 



") Sporernas färg finner man lätt, om hattens nedre sida lägges 

 öfver svart och hvit botten, då fröstoftet, som inom ett par 

 timmar nedfallit, tydligt kan iakttagas. 



