341 



ena kanten. Några sakna fot, men alla växa på gamla träd- 

 stockar. Ätliga äro företrädesvis Runda Stockskiflingen, Sv. 

 Sv. t. .37, och Snäcklika Stockskijl., t. 46. 



Af Skiflingarnas andra serie, med rödt fröstoft, äro en- 

 dast Mjölskijiingarne (Clitopilus) i ekonomiskt afseende 

 anmärkningsvärda. De likna Plattskiflingarna till form och 

 de på foten nedlöpande skifvorna, men hafva blekrödt frö- 

 stoft och lukt af nymalet mjöl. Hit höra Gråhvita och 

 Gidhvita Mjölskiflingen, Sv. Sv. t. 19, 20 — begge tillhö- 

 rande de smakligare svamparna. 



Bland tredje seriens arter, med. rostfärgadt fröstoft, fin- 

 nes endast en med säkerhet känd såsom ätlig, neml. För- 

 änderliga Tofsskifiingen, Sv. Sv. t. 48, ljust kanelfärgad, 

 med glatt hatt och fjällig, pipig fot med ring. Deremot fin- 

 nas af denna serie talrika arter med frän lukt och äcklig 

 smak, hvilka, om icke kända såsom giftiga, dock ingalunda 

 kunna användas. En art. Allmänna Fränskiflingen (A. He- 

 beloraa crustuliniformis), är enligt utländska författare gan- 

 ska giftig — Sv. Sv. 8 haft. 



Till fjerde serien, med, svartpurpiirfärgadt eller mörk- 

 brunt fröstoft, höra Qiampignonerna (Psalliota), som räk- 

 nas bland de förnämsta ätliga arter och begärligt eftersökas. 

 De skiljas lätt genom fröstoftets färg, de slutligen svart- 

 nande skifvorna, som äro fullkomligt fria från foten, samt 

 dennas ring, och fördelas i flera arter, i hvilkas användande 

 dock ej är någon väsendtlig skillnad. Ehuru allmänna i 

 Sverige, infcirskrifvas de vanligen från Tyskland, hvarvid 



