343 



vacker grupp, men svår att genom i ögonen fallande ka- 

 rakterer beteckna; de utmärka sig genom saftiga skifvor, 

 som icke, i likhet med de förras, lätt skiljas i tvenne hin- 

 nor; äldre blir deras yta mjukt vaxartad. Fröstoftet alltid 

 hvitt. Hit höra flera ätliga arter, ss. Ä7igs-VaxsMfiingen, 

 Sv. Sv. t. 30, Bleka Vaxsh, t. 48, Rodnande Vaxsk. och 

 Skarlakansröda Vaxsk., Sv. Sv. outg. 



Mjölkskijlingarne (Lactarius) utgöra ett mycket na- 

 turligt slägte, genast igenkändt af den färgade mjölksaft, 

 som utsipprar, då svampen brytes. Dess kännedom är af 

 stor vigt, då det innefattar så väl några af de läckraste 

 som andra, ganska giftiga arter. — De fördelas i 1) Pep- 

 parlingar, med skarp, ofta brännande smak och till färgen 

 oföränderliga, ej pudrade skifvor. Som exempel kunna an- 

 föras Ska7'pa Pepparlingen, Sv. Sv. t. 27, Rodnande Pep- 

 jyarl, t. 29, Skäggiga Pejypar-l. eller Falska Riskan, t. 28, 

 Bistra Peppari., t. 58. Ehuru skarpa kunna de, utom den 

 förstnämnda, genom förvällning eller det skarpa ämnets ut- 

 dragning blifva användbara och äro af många värderade. — 

 2) Riskan, Sv. Sv. t. 6, är en af de läckraste svampar, som 

 svårligen med någon annan kan förvexlas, ty den h'andgida 

 saft, den vid brytning utsipprar, skiljer den från alla andra. 

 Den tjenar äfven som krydda, och uppkokad i bouillon ger 

 den denna en angenäm smak. — 3) Brötlingar, hvilkas 

 skifvor efter åldern skifta färg och äldre öfverdragas af ett 

 fint doft. Några med mild smak äro läckra, ss. Milda Bröt- 

 lingen, Sv. Sv. t. 10, hvilken äfven rå är smaklig och oskad- 



