349 



Som praeservativ har man uppgifvit saltlake, hvaraf nyttan 

 torde vara tvätydig, bestrykning med tjära och oljefärg 

 (hvilken vi dock sett af de från svampen utsipprande vat- 

 tendropparna uppbubbla och aflossas), men framför allt flera 

 gånger förnyad bestrykning med kopparvitriol eller något 

 utspädd svafvelsyra, sedan trädet mellan hvarje gång fått 

 torka. Kolning pä trädets yta hjelper för en tid, men icke 

 i längden, och kan dessutom pa få ställen användas. Huf- 

 vudsaken är likväl att undanrödja villkoren för svampens 

 utbildning. Dessa äro: 1) fuktig grund (man har sett förut 

 fria hus deraf angripas, då pumpar och vattenledningar blif- 

 vit täppta). Det är icke tillräckligt att skaffa allt vatten 

 aflopp, utan man måste ock undanrödja matjorden, som i 

 fuktig väderlek insuper en mängd fuktighet, hvilken i torka 

 afdunstar. 2) qvuf och instängd luft, hvarföre ventilers 

 anbringande är af vigt. De svåraste härjningarne inträffa 

 likväl, om man inreder nybyggda stenhus, innan murarne 

 fullkomligt torkat eller begagnar icke väl torkadt virke, syn- 

 nerligen om detta är hugget senare frampå vintern, sedan saf- 

 terna i trädet börjat uppstiga. 



IV. Af den följande gruppen, Hudsvatnpar (Auricu- 

 larinei), hvilkas fröredningsyta är slät, utan skifvor, pi- 

 por eller taggar, och som vanligast äro skorplikt utbredda, 

 äro endast tvenne Coniophoree i ekonomiskt afseende anmärk- 

 ningsvärda, neml. C. puteanea, som till sin historia öfverens- 

 stämmer med Trädfrätaren, ehuru vida mindre betydande, 

 och C. arida, som angriper och förstör äfven torrt träd. 



