350 



Den utbreder sig som en brun hinna, fastväxt vid trädet, 

 med gulhvit fransad kant. 



V. Gren- och Finger-svamparne (Clavariei) skiljas 

 vid första påseendet från föregående genom sitt vertikala 

 växtsätt, utan horizontalt utbredd hatt. Af dessas slägten 

 äro tvenne synnerligen vigtiga såsom förträffliga närings- 

 medel: 1) Blomkålssvampen (Sparassis crispa). Sv. Sv. t. 

 17, som i våra barrskogar bildar väldiga tufvor af otaliga, 

 platta, bladlika, sinsemellan sammanväxande flikar — och 

 2) Fingersvamparne (Clavarias), som upplösa sig i en 

 mängd upprättstående, trinda grenar. Af detta slägte fin- 

 nas några alldeles enkla arter. Alla med hvitt fröstoft 

 äro ätliga och välsmakande, synnerligast Höggula Finger- 

 svamp., Sv. Sv. t. 26, och Drufjingsv., Sv. Sv. t. 35. Ar- 

 terna med gult fröstoft äro sega och osmakliga, en art (Cl. 

 abietina) bitter. 



VI. GeU-svaviparne (Tremellinei), utmärkta genom 

 sin gelé-artade substans, äro utan all känd nytta. 



B) Buk svamp ar ne (Gasterom ycetes) äro vida 

 mindre talrika än Hattsvamparne och fördelas i sex mycket 

 naturliga och skarpt begränsade ordningar. Slägterna äro 

 ock mycket talrikare, från hvarandra vida mera afvikande, 

 men artfattiga. De mest egendomliga former af dessa till- 

 höra varmare klimater. 



Första ordningen I. Stinksvampar (Phallodei) inne- 

 slutas ursprungligen af en dubbel säck, med ett tjockt mel- 

 lanlager af slem, men utskjuta sedermera den mest olik- 



