353 



Hylssvamparne (Ascomycetes) 



utgöra den andra liufvudafdelningen af Svamparna och för- 

 delas, i analogi med de Egentliga Svamparna, i Disksvampar 

 (Discomycetes) med öppet fruktlager på fästets öfre sida 

 och Kärnsvainpar (Pyreiiomycetes), der fruktlagret bil- 

 dar en kärna i den slutna frukten. Arternas antal är gan- 

 ska stort; men i allmänhet äro de små och endast några af 

 de större arterna af allmännare intresse. Bland dessa fin- 

 nas ock de som största läckerheter ansedda; ingen är giftig. 

 A) Af Disksvaiuparua förtjenar endast Murklornas grupp 

 allmän uppmärksamhet såsom de bäst kända och allmännast- 

 begagnade af våra ätliga svampar. De äro alla af en mjuk, 

 vaxartad consistens, och de, som förtjena användas, tillhöra 

 följande slägten: 1) Egentliga Murklur (Morchella) med 

 vanligen konisk mössa, gropig af längsefter gående, sins- 

 emellan förenade åsar. Allmännaste arten är Allmänna 

 Murklan, Sv. Sv. t. 54. — 2) Stenmurklor (Gyromitra) 

 hafva en uppblåst, oregelbunden mössa, vågig af upphöjda 

 åsar, som icke bilda reguliera gropar. Arterna äro: All- 

 männa Stenm. (G. esculenta) med brun, utbredd mössa, tyd- 

 lig fot och vridna åsar. Lilla Stenm., Sv. Sv. t. 55, med 

 ingen eller nära omärklig fot, mera långsträckt, blek mössa, 

 hvars åsar äro nästan raka. — 3) Mössvampar (HelveWci) 

 med nedböjd, slät, mycket tunnare, tuklufven mössa (hvaraf 

 de vanligen benänmas Biskopsjiiössor). De förekomma mest 



Fries, Bot. Utjl, III. 23 



